ТОВАРИСТВО «СІЛЬСЬКИЙ ГОСПОДАР» У ТАБОРІ ПОЛОНЕНИХ УКРАЇНЦІВ ВЕЦЛЯР (НІМЕЧЧИНА), 1916-1917 рр.: ДО ІСТОРІЇ СТВОРЕННЯ ТА ДІЯЛЬНОСТІ - СРІБНЯК, Ігор; ПАЛІЄНКО, Марина (ГУМАНІТАРНІ СТУДІЇ : ІСТОРІЯ ТА ПЕДАГОГІКА, 2022)
У статті подано історію створення та діяльності товариства «Сільський Господар», яке діяло у таборі полонених українців Вецляр (Німеччина) у 1916-1917 рр., та визначено внесок його членів у культурноосвітнє життя української організації згадуваного табору. Заходами Союзу визволення України восени 1915 р. була проведена українізація табору Вецляр, після чого у ньому стало можливим створити українську таборову організацію. Основним змістом її роботи стало налагодження культурно-освітнього життя у середовищі полонених українців, яке мало виразно національні риси. Аби привернути до українства ту частину українців, яка дотримувалась аполітичної позиції, провід таборової громади вважав за доцільне заснувати товариство «Сільський Господар», в якому всі охочі мали можливість отримати початкові знання в галузі агрономічних наук поза всякою «політикою». Значної мірою успіх роботи товариства був забезпечений, з одного боку, тією увагою, яку приділяли цьому члени Просвітнього відділу СВУ та таборовий актив, а з іншого – вагомою допомогою, яку надавало «Сільському Господарю» німецька комендатура табору, передавши для нього окремий барак для занять та ділянку землі. Крім того, розвиткові товариства сприяла й Вецлярська сільськогосподарська школа (шляхом випозичення наочності та зразків добрив). Завдяки цьому заняття, які проводились заходами товариства, мали практичний нахил та стосувалися різних галузей сільськогосподарських знань (садівництво, огородництво, скотарство, бджільництво, господарська хімія, кооперація тощо). До проведення занять («семінарів») залучалися не лише фахові спеціалісти, але й слухачі з різних регіонів України, які готували власні реферати та знайомили своїх колег з передовими методами господарювання. Важливим було й те, що всі виклади проводилися українською мовою, слугуючи й справі українізації декого із русифікованих полонених. Здобуваючи знання та отримуючи практичний вишкіл, члени товариства разом з тим урізноманітнювали харчування решти таборян, відтак діяльність «Сільського Господаря» весь час зустрічала загальну підтримку усього таборового загалу